АЛЕН ДЕЛОН
ФАБРИС ЛУКИНИ
ЕЛЗА
ЗАВРЪЩАНЕТО НА КАЗАНОВА
По едноименния роман на АРТЪР ШНИЦЛЕР
Сценаристи: ЖАН-КЛОД КАРИЕР ЕДУ АРД НИЕРМАНС
У частват още: ВАДЕК СТАНЧАК
ДЕЛИА БОКАРДО
ЖИЛ АРБОНА
ВИОЛЕТА САНЧЕС
ЖАК БУ ДЕ
ФИЛИП ЛЬОРОА БОЛИЙО
АЛЕН КЮНИ
Оператор ЖАН ПЕНЗЕР
Музика: МИШЕЛ ПОРТАЛ БРЮНО КУЛЕ
Режисьор ЕДУ АРД НИЕРМАНС
Той защо никога не излиза от стаята си?
Защото непрестанно пише. Нещо като Библията.
Книгата му ще изясни много неща. - За какво се разказва в нея?
Това е тайна, съкровище мое. - И после за Венеция ли заминавате?
Само ако приемат условията му. Сега го молят да се върне.
Съжаляват, че му създадоха неприятности, но той не бърза.
Да не е останал без пари? - Той ли?
Няма вече къде да ги съхранява. Та той измисли лотарията!
За една вечер проигра пари, с които можеш да купиш 30 къщи като тази.
Притежавал е банки! Знае тайнството на числата, на звездите...
Междувременно му занеси сметката. - Не ми вярвате.
Тази вечер ще яде по-скромно, няма да има шампанско и пъстърва.
Ако си тръгне, отивам при съдията. Няма да си тръгне преди да плати!
Как прелъстява толкова много жени? - Всяка нощ бил с различни.
Не само, че ги привлича, но те си тръгват доволни.
Не си губи времето.
Освен това е учен и ги пренася в друг свят
и те политат на седмото небе.
Миналата седмица получи писмо от принцесата на Бавария.
Нямате представа какви неща може да пише една принцеса!
Принцеса на Бавария му е писала? - Да, с трепереща ръка.
Какво има?
Аз съм.
Мисля, че е време. - Остави ме на мира, сега работя.
Би било жалко да изпуснете момента.
Мисля, че тя вече е готова.
Напълно готова.
Тя е вдовица. Отидете лично.
Отиди ти.
Не го казвате сериозно. Става дума за огромна сума.
Ако искаме да си тръгнем, ще трябва да си платим.
Това не би трябвало да е трудно за разрешаване.
Парите са ни изпратени и всеки момент ще пристигнат.
Да, те пристигат от два месеца. Като че костенурка ги превозва.
Досаждаш ми вече! Вън!
Предупреждавам ви, че този път беше за последно.
Не мога да живея повече така, вечно да се боя от всичко.
Оставям ви да се оправяте със сметката и си тръгвам.
Пощата! Отиди да вземеш парите.
Това пощата от Венеция ли е?
За кавалер Дьо Сенгал, за господин Казанова.
Не, нямам нищо. Гросен? Пире?
Сигурен ли сте?
Шартие? - За кавалер Дьо Сенгал?
Не, нямам нищо за него.
Не искате ли много пари от Републиката?
Не можете ли да намалите малко сумата?
Не става въпрос за пари, а за публично извинение.
Кавалере?
Какво щастие е да ви видя! Не мога да повярвам, че сте тук.
Амели говори непрестанно за вас.
Амели?
Аз съм Оливо, помните ли ме? Всичко, което имам дължа на вас.
Един ден, просто така, ми даде 300 ливри.
Беше преди 13 години и 3 месеца, точно преди сватбата ми.
Господин Казанова! Кавалере!
Елате ми на гости. Живея в замък на половин ден път оттук.
Не мога, драги, трябва да замина за Венеция.
Не сте ме забравил, чичо!
Казват, че това е най-доброто. С две лупи е.
Прекрасен е!
Виж, господин Казанова е тук. - Господине.
Това е племеницата ми Марколина, тя живее с нас.
А това са дъщерите ми Терезина и Мари. Поздравете кавалера.
Мисля, че не ви казах, но Марколина се занимава с наука.
Да, виждам.
Ако промените мнението си, заповядаите при нас.
Винаги сте добре дошъл. - Благодаря, Оливо, и лек път.
Видях гърдите й - жените като нея харесват силните мъже.
А пък колко е стройна...
Хайде, господарю, ще ви помогна да се облечете.
Влез!
Госпожо, може ли да поговоря с вас?
Остави ни, Марион.
Моят прислужник ми сподели вашите притеснения.
Притеснения, не без основание.
Остави си чаршафите, ще отнеме известно време.
Много добре, господарю, беше изключително добре.
Сега ще излезете гордо, но не бива да се бавите.
Аз ще мина през задната врата.
Господарю?
Изглежда много прилично. - Да вървим тогава.
Господин Казанова! Каква невероятна изненада!
Бях сигурен.
Нещо ми подсказваше, че ще дойдете.
Добре направихте, че дойдохте.
Заповядайте, тъкмо закусваме на терасата.
Сигурно сте изтощен от пътуването.
Не можех да си тръгна без да се сбогуваме.
Пътищата ни са ужасни. С всяка година става все по-зле.
Вие пътувате по европейските пътища и сигурно...
Боже мили!
Амели? - Да, аз съм.
Господин Дьо Сапорта, нашият абат.
Заповядайте, хапнете с нас. - Вече обядвахме, благодаря.
Но всичко изглежда толкова апетитно, че бих седнал за момент.
Донесете стол, прибори и студено вино!
Останене при нас известно време.
Чакат ме във Венеция по важни дела.
Всичко това дължим на вас, останете за известно време.
Да, вие сте си у дома.
Вярно е, че имам важни дела, но... - Ще остане!
Отседлайте коня! Внесете багажа! - Извади чисти чаршафи, Лиз!
Помогни й, Терезина. И подгрейте вода!
И какви са тези важни дела? - Пиша книга.
Книга ли? - Наистина ли пишете книга?
Да. - За какво се отнася тя?
Това няма значение.
Дойдох само заради вас.
Не тези, вземи чаршафи от скрина. А ти, донеси вода от извора.
Къде е останалият ви багаж? - Изпратихме го във Венеция.
Ще ви настаним в най-хубавата стая и ще ви сложим писалище.
Марколина има две писалища в стаята си. - И вие ли пишете?
Чете книги. Дойде с цял сандък книги.
И какво четете? - В момента чета Волтер и Русо.
Волтер е много опасен, много разрушителен.
Той е един от най-великите умове. Те двамата ни отвориха очите.
По-добре е да са затворени. - Не смятам така.
Може ли да ви помогна? - Рабира се.
Обичам да оправям легла, а още повече - да ги развалям!
Аз ще се погрижа, свободни сте.
Знаех, че ще се върнеш. Погледни.
Белези?
От 13 години всеки петък коленича пред Девата и се моля за теб...
... върху стъкла.
Аз страдах, за да не страдаш ти.
Остави го там. И чукай на вратата преди да влезеш.
Какво чакаш? Не стой така. Хайде, вън!
През цялото време бях с теб.
Във всичките ти пътешествия бях с теб.
Най-сетне се върна при мен. Знаех, че не си ме забравил.
Много време мина оттогава, Амели.
Всеки път, когато мина пред църква, плача.
Пред църква?
Един ден, плачех пред една църква.
Един мъж ме попита защо плача.
Казах му, че искам да се омъжа, но нямам пари.
Той ми даде 150 ливри и ме помоли да го последвам.
Прегърна ме, правихме любов.
Само веднъж.
Аз съм жена благодарение на теб.
Ти не си се променил. Не си остарял.
На твое разположение съм. Почини си сега.
Ти се върна благодарение на Господ.
Люсиен и Марко Рикарди. Наши съседи, но въпреки това са и наши приятели.
За нас е голяма чест, господине.
Имаме честта лейтенант Лорендзи да е сред нас.
Кавалер Дьо Сенгал.
Господин Казанова, дипломатът от Венеция, който избяга от затвора.
А, да.
Господине.
Кавалере.
Къде бяхте в последно време?
Санкт-Петербург, после в Лондон, минах и през Кобленц.
Пътувате по работа или за удоволствие?
И двете, но предимно по дела. - По дела на графът на Венеция?
Мисията ми е тайна, Оливо, съжалявам.
Заповядайте.
Кавалере?
Бихте ли се присъединил към нас?
Играем за удоволствие, с малки залагания.
Защо не?
Все пак, играта е едно от удоволствията в живота.
Нека картите определят хода на първото раздаване.
Карти? - Една карта.
Не тази! - Какво да правя?
Един индийски дипломат ми разказа една невероятна история.
Много отдавна, кралят на Индустан
бил прокълнат от боговете и бил превърнат в жена...
Тютюнът ви, господарю. - Благодаря. Влизам с 10 ливри.
Ще пробвате ли тютюна? - Не, благодаря.
Дълго време живяла с един дървар в гората.
Тя домакинствала, родила няколко деца,
след което боговете й простили и отново се превървал в мъж.
Влизам с 10 и 10 отгоре.
Извинете.
И какво станало?
Кралят се сбогувал с любовника си, прибрал се в двореца
и мъдреците му задали въпросът, на които само тои знаел отговора...
Десет, двадесет, тридесет и едно.
Какъв е бил въпросът?
Кой изпитва повече удоволствие от любовния акт?
Мъжът или жената?
И какъв бил отговорът?
Той отговорил...
Струва ми се, че лейтенантът не дава и пет пари за историята.
Аз ли? Не, но имам чувството, че слушам баба ми.
Тя често ли ви разказва за преживяванията си в гората?
Извинете, но не мога да си намеря стаята.
Вашата стая е на дясно. - Може ли да ви помоля нещо?
Нека да е утре, аз също имам работа.
Тогава ви пожелавам лека нощ.
Какъв е бил отговорът на краля?
Какъв крал?
Той отговорил, че ако мъжът наистина обича и познава жените,
удоволствието на жената е много по-голямо от това на мъжа.
Дори добавил, че това удоволствие нямало равно на себе си,
до степен, че дори Боговете завиждали на хората.
Лека нощ, господине.
А казаха, че нямало комари!
Ще пишете ли, господарю? - Не виждаш ли?
Трябва да ги накарате да играят с по-големи суми.
Добре ли сте, господарю? - А ти, добре ли си?
Да, кухнята им много ми харесва. Може да е от краставиците.
Кухнята е по-добра от тази в Полша. Хората тук знаят как да живеят.
Видяхте ли малката Лиз?
И когато върви, как поклаща прелестите си?
Лиз, малката прислужница. Толкова е вежлива.
От дълго време не ми е харесвала така жена.
Колко време ще останем?
Досети се сам. - Докато дойде писмото ли?
Не, Камий. Докато не спечеля Марколина.
Ако завършите книгата си тук, това би било голяма чест за нас.
Останете поне за празника. - Какъв празник?
Имаме празненство всяка есен.
Тази година Марколина е написала една пиеса и ще играе в нея.
Каква ви се пада Марколина?
Дъщеря е на сестрата на Амели, която почина при едно наводнение.
Баща й също. - Тя сериозно момиче ли е?
Да, определено.
Това да не е известният Казанова? Самият кавалер дьо Сенгал?
Бихте ли ме представил, драги Оливо?
Това е маркиз дьо Селси, тои е наш съсед.
Разбрахме за пристигането ви и побързахме да дойдем.
Кавалере, вашето име е прочуто дори и по нашите земи.
Сигурно е много вълнуващо да носите толкова славно име.
Понякога е и бреме. - Всички тези завоевания!
Чудя си дали да поема риска да ви представя съпругата си.
Представям ти кавалер Казанова дьо Сенгал.
На всяка цена държа да премеря сили с кавалера, поне на карти.
В друго отношение надали мога... - Аз ще тръгвам.
Тръгвай, ще се прибера с Оливо.
Вие, който преценявате жените с един поглед,
какво ще кажете за моята?
Не много, освен, че има любовник и отиде при него.
По какво съдите за това? - Сложила е грим преди обед,
бърза да тръгне, пренебрегва запознанството ни.
Добър наблюдател сте, но как се осмелявате да ми го кажете?
Вие го знаете по-добре и от мен. - Много съм впечатлен.
А знаете ли кой е любовникът й?
Ако ме поканите във вашата приятелска компания,
залагам 25 ливри, че ще отгатна кои е тои.
Споразумяхме се.
Какво правите с тези жаби? Изучавате ли ги или ги ядете?
Изучавам ги и ги ям.
Знаете ли какво мисля за вас? Вие ми носите спокойствие.
Защо? - Не се интересувате от мен.
Това е нещо ново за мен. Дори не знаете кой съм.
Разбира се, че ме интересувате. - Не мисля така.
Напротив. Не съм срещала човек като вас.
Аз съм очарован от сериозността ви, особено на вашата възраст.
Така. Благодаря.
Стой мирно.
Не мърдай!
Терезина!
Терезина! Върни се! Ще си изцапаш костюма!
Кой ни е създал, ако не Господ? - Природата. Тя самата е творец.
Младо момиче, което отрича Бога, това е направо невероятно.
А ако ни е създал Дявола, както някои твърдят,
с цялото ни несъвършенство и разновидност?
Ако Дявола е създал нас, кой е създал него?
Това е интересно съждение. Дяволът е навсякъде.
Той подклажда трепетите на сърцено ни, дебне ни в книгите.
Ето, вижте как се е промъкнал тук.
Чудя се защо крием плътската любов.
За какво говори? - Какво срамно има в нея?
Сигурно имате право.
Да, ако Бог беше нашият създател,
ние щяхме да бъдем чисти и съвършени,
по негово подобие, без страсти и без грехове.
Те нямаше да съществуват, дори и в нашите сънища.
Но тези неща съществуват, и ние трябва да го приемем.
Както казваше пруският крал,
все едно колко си потентен, винаги пии в голяма чаша.
Познавате ли пруския крал? - Да, той е ей толкова висок.
Сложи му репичка в задника, листата й ще бършат пода.
Но това не му пречеше да е ужасно похотлив.
Господарят ви как има такъв успех с жените? - Не е чак толкова красив.
Бог много щедро го е надарил, ако добре ме разбирате.
Той се грижи за външността си, парфюмира се.
И добре прави, вече не е първа младост.
Обзалагам се, че до два дни ще има ново завоевание.
Тук ли? - Да, точно така, тук.
Коя ще бъде тя? - Това вече...
Хей! Приятелят на пруския крал, ела да ми помогнеш.
Мисля, че този път се получи. Не мога да намеря думи.
Аз съм влюбен! Обичам жена. - Ти ли?
Да, господарю, мисля само за нея.
Понякога си говоря сам, като че ли те я тук, навсякъде.
Прав сте, господарю, невероятна сладост е.
Огънят на свещта трепка леко. - И пари.
''Няма добър сън без хубава свещ.'' Така казваше майка ми.
На много неща ви е учила майка ви. Лека нощ.
Чудех се, просто от любопитство, къде е стаята ви?
Някъде там, горе. - Значи е близо до Рая.
Лека нощ.
Отиди си в стаята, Амели. - Ела при мен.
Ела тук, това е твоето място. - Може би по-късно, но не сега.
Защо? - Защото съм лудо влюбен.
В кого?
В Марколина. Помогни ми да я спечеля и ще те обичам.
Тя е на 20 години, не е за теб. Остави я, ще я нараниш.
Не мога да я нараня! Теб наранявал ли съм те някога?
Какво мога да направя? - Кажи й, че съм луд и опасен...
... че никоя жена не може да живее без насладата, която ще й доставя.
Кажи й каквото искаш, но трябва да е моя.
Иначе, не искам да те виждам, няма да съществуваш повече за мен.
И внимавайте този път. Миналия път куцаше цяла седмица.
Добър ден, кавалере. Добре ли спахте?
Този младок всеки ден ли е тук? - Лорендзи ли? Той работи.
Какво по-точно?
Да започваме. Тя е още бебе. Това е моментът на раздялата.
Мари! Ела тук!
Аз не съм бебе! - Казах ти да дойдеш!
Застани тук и не мърдай.
Започнете оттук. Аз съм майката. - Ще играеш майката?
Първо ще играя майката, а после и дъщерята, вече пораснала.
Поради каква причина, госпожо, изоставяте своето дете?
Изоставям я, защото светът е нечестен и ужасен.
Светът е нечестен, защото ние сме го направили такъв.
Искам да откъсна детето си от това сурово общество,
да я изолирам някъде далеч, за да не познае хорската лошотия.
Това е лудост. Тя ще расте като диво животно!
Да, ще расте като диво животно, напълно естествена.
И вие ли искате някоя роля? - Не, благодаря.
Жалко, има една роля на стара едногърба камила - точно за вас.
Няма ли вече войни, та се правите на актьор, лейтенанте?
Не, няма войни. Съжалявате ли?
Не, войните са нещо ужасно, но имат и положителни страни.
Така ли? Например? - Отървават ни от военните.
Моля ви, кавалере.
Мислех, че името ви е просто Казанова.
Измежду изобилието от неща, за които нямате представа
е и фактът, че азбуката принадлежи на всички.
Аз си избрах няколко букви и се произнесох в титла.
Бихте могъл и вие да го сторите, ако сте толкова дързък...
... и ако имате толкова чест.
Той е все още много млад. И вие сте бил такъв навремето.
А и животът ни учи да имаме мярка.
Животът на нищо подобно не ме е научил, за щастие.
Мамо!
Ще спрете ли вече? Каква е тази врява?
Терезина!
Кавалере? Как се казват хората от южния континент?
Австралийци, струва ми се. - Благодаря.
Исках да се извиня за вчерашното си поведение.
Предполагам, че това е по-силно от вас.
Струва ми се, че сте права.
Струва ми се вулгарно да се упражнява насилие над жена.
Щастлив съм само, когато те са щастливи.
Извинете ме, но имам работа.
Оставям ви.
Господарю, ако имате нужда от мен, тази нощ няма да бъда в стаята си.
Така ли?
Да, тази нощ и аз ще си изпробвам късмета.
Лиз?
Господарю!
Марш оттук! Ако пак го докоснеш, ще ти видя сметката!
Много кървя. Мога да загубя живота си.
Не мърдай.
Не разбирам.
Очите й и тялото й са толкова изразителни, а след това се отрича.
За кого говориш?
За Лиз. Дори мисля, че тя е повикала баща си.
Да, с жените е така.
Ние сме тук, за да ги учим на неща, които те се страхуват да узнаят.
Бихте ли го повторил?
Видя ли каква кожа има?
У стните й са като сочен плод.
Видя ли зъбите й?
Сигурно има прекрасни крака.
Краката си личат си по глезените.
И толкова дълбока душевност се крие в това тяло...
Цял живот съм копнял за това.
Всичките ми завоевания са целяли само да стигна до нея.
Дори и певицата от Саксбург ли? - Да, всички!
Обичам я лудо.
Цял живот съм чакал,
за да открия нещо толкова красиво, чисто и просто - любовта.
Вярно е, че ако беше в леглото ми, нямаше да се лутам много дълго.
Погледни тази прелест, тази грацията в движенията и,
и аромата и... Ти усети ли аромата й?
Всички казват, че няма да я имате. - Кои са всички?
Прислугата в кухнята, всички! Правят залагания.
Залагания? - Да, господарю.
Ти участваш ли? - Да, малко.
На какво заложи? - Че ще я имате, естествено.
Не ме карайте да губя облога, заложих немалка сума.
Пусни го.
Де да можех да се влюбя в грозна жена, щях да бъда щастлив.
Защо, господарю?
Щях да спра да я обичам. - Както със спанака.
Какво за спанака? - Не знаете ли шегата?
Не обичам спанак и съм щастлив, че е така.
Ако обичах спанак, щях да го ям, но нямаше да усетя мириса му.
Всъщност, не съм прав.
Имало е грозни жени, с които съм познал невероятни удоволствия.
Колко грозни?
Грозни! - Грозни, колкото Жанет ли?
Коя е Жанет? - Другата прислужница.
Тя прилича на белен лук и като я видиш, се разплакваш.
Хубавите жени изяждат средствата.
Майка ми казваше, че те ти разкриват тайната на бедността.
Като че ли грозните чрез любовта си искат извинение за грозотата си.
Имате нужда от карамфилов аромат.
Европа е забравила най-важното - забравила е че е жена.
Допуснала е превес на смели мъже. Това ще я погуби.
Смелите мъже непрестанно се бият и се нападат ожесточено.
Аз се чувствам изцяло женствен. - Невероятно!
Наистина, усещам жената в мен.
Жената във вас? Дано не е ревнива, иначе би била за оплакване.
И случвало ли се е да я прелъстите, тази жена?
С нея не е толкова лесно.
Аз пък се чувствам отчаиващо мъжествен.
Прекалено късно е да си сменя пола.
Браво! И как, за Бога, отгатнахте?
Защото не го удостои с никакво внимание.
Естествено. Заповядайте, кавалере.
Защо дадохте тази кесия на нашия гост?
Защото спечели един облог. - Какъв облог?
Той трябваше да отгатне кой е вашият любовник.
И той го отгатна.
И може ли да разбера името на моя любовник?
То е известно на всички, скъпа моя,
освен на абатът, тъй като го спестявате в изповедите си.
Вашият любовник е лейтенант Лорендзи.
За ваше здраве, лейтенант.
С чиста съвест мога да кажа, че бяхте наистина невероятен.
Не беше трудно.
А помислихте ли и за моята кесия?
Напоявам я със сълзите си, но нищо не пониква.
Много ли ти дължа?
Дори повече от ''много''.
Благодаря ви, господарю! Няма нищо по-хубаво от парите.
Какво става с любовта? - Любовта... взе да ми киселее.
Ако това продължи, ще трябва да се погрижа сам за себе си.
Понякога само това ни остава.
Бих искал да погледам небето с вас.
Защо ме отблъсквате така? - Защото вече не мога да работя!
Всички ни наблюдават!
Да бъда ли по-дискратен? - По-добре ме оставете на мира!
Прекрасно е, че изучавате науката за звездите, четете Волтер,
но ми кажете как момиче като вас е безчувствено към любовта?
Вие сте създадена за любов, отдайте й се без да губите време!
Спирате работата ми при пълнолуние, за да ми говорите баналности!
Изненадана съм, че сте толкова несръчен!
Да, но има причина да съм несръчен. Искате ли да я чуете?
Защото ви обичам! - Но аз не ви обичам!
Грешите! Не може без любовна наслада в живота.
Говорете по-тихо. Да, прав сте. Напълно съм съгласна с вас.
Как така? - Вярно е, че без любов не може.
Затова имам любовник, но никои не знае за това.
Тази нощ го очаквам. Бъдете добър и не ни издавайте.
Лека нощ.
Няма никой. Хайде да се прибираме.
Интимните ми части замръзнаха. - Моля те, нека почакаме още малко.
Искам омлет с едно парче мръвка. - Да не слугувам и на теб?
Голямата маминка защо е ядосана тази сутрин?
Разкарай си мръсните лапи оттук! И не се върти около момичетата ми!
Разкарай се, бълхарник такъв!
Бълхарник?
А ти поглеждала ли си се? Стара гъска.
Бълхарник, ама има злато в джобовете!
Има ли още пилешки бульон? - Защо?
Великият прелъстител е болен. - Какво му е?
Трудно му е да стане.
Не разбирам. - Кое, господарю?
Тя защо ми се съпротивлява? - Боях се да не е нещо по-сериозно.
Няма нищо по-сериозно от това. Виж до какви състояния ме докарва.
Смяташ ли, че съм остарял, Камий? Кажи ми честно.
Само дяволът не остарява. Това не значи, че мъжествеността ви...
Недей! Няма нужда, Камий.
Ако ви докарва до такива състояния, по-добре да си тръгваме.
Аз не държа залозите...
Какво да правя, Амели? - Мен ли питаш?
Да.
Струва ми се, че...
... единственото нещо, което можеш да направиш е да бъдеш искрен,
... за да я накараш да те съжали. - Да ме съжали?
Госпожата е права. Заложете на сърцето.
Господин Казанова тук ли е? Занеси му това писмо.
Побързай.
Господин Казанова!
Кавалере! Писмото от Венеция!
Къде са ми очилата? - Ето, вземете моите.
Къде се намира гората на Риеж?
Господин Казанова,
имам много добра новина за вас.
Съветът е готов да ви разреши да се върнете във Венеция.
Дори предлага да се приберете по-скоро.
Да се върна по-скоро? Защо?
Вземете си бисквита от Марчело. Помните ли го?
Опитайте ги, невероятно вкусни са.
Нашето положение се усложни.
Тайни организации подготвят революция.
Да, ще грабнат оръжието.
Много е трудно да ги заловим.
Тези хора са много организирани и хитри.
Естествено...
... един мъж като вас,
един свободомислещ човек с бурно минало,
познал затвора,
има представа с какви похвати
може да спечели доверието им
и би могъл да стане техен довереник.
Ще се наложи да се преструвате, че споделяте идеите им,
и ще уведомявате детайлно и прецизно Сената.
Предлагате ми да стана доносник?
Шпионин?
Да не би да намирате за позорно да помогнете на родината си?
По този начин - да.
Нека бъда по-ясен,
Венеция не ви моли да се върнете,
а ви разрешава да се приберете при определени условия.
А ако откажа?
Датата на вашето завръщане ще бъде преразгледана
в далечно бъдеще.
В много далечно бъдеще.
Когато вземете решение,
да кажем, до една седмица,
ще получите сто ливри, за да покриете разходите си.
Не се бавете много.
Всеки ден има по някой, които ни предлага услугите си
напълно спонтанно.
От любов към Родината!
Върнахне ли се, господарю? Какво ви казаха?
Можем ли да се приберем? - Да.
Значи тръгваме днес? - Не. Няма да тръгваме сега.
Но защо, господарю? - Знаеш защо.
Навсякъде има жени като Марколина! Светът е пълен с такива!
А и за вас не е от значение една повече или по-малко!
Не, тя е много важна за мен. По-важна е от всички други.
Също толкова вярно е, че от небето валят камъни.
След толкова години, можем да се приберем, а вие отказвате.
Поне послушайте госпожа Амели. - За кое?
За искреността, господарю.
Говорете с нея, но бъдете откровен.
Може ли да поговорим за малко? - Заета съм, не виждате ли?
Ще бъда кратък и след това ще ви оставя на мира.
Моля ви.
Подведох ви, аз не съм онзи, за когото ви се представих.
Не съм богат, не съм близък с великите хора на нашето време.
Може би съм бил, някога, но вече не е така.
Аз съм уморен и беден, прогонен отвсякъде.
Мога да се прибера с цената на една низост, но не бих го допуснал.
Не ми остана нищо, освен вие.
Вие сте единствената ми надежда за живот.
Никога ни съм изричал подобни думи на никого, трябва да ми повярвате
Сега вече нямам нищо.
С вас бих могъл да започна нов живот.
Това би било най-прекрасното нещо в този живот.
Бихте ли станала моя жена?
Не мога да се омъжа да вас. - Защо?
По една много проста причина. Вие ме отвращавате физически.
Да ви кажа ли още защо? Намирам ви за стар и скучен.
Не харесвам егоизма ви. Вие виждате само себе си.
Понякога, когато говорите, имате много лош дъх.
Гримирате се, както са се гримирали миналия век.
Принадлежите на един свят, които умира.
Поне така се надявам.
А сега ме оставете.
Ще дойдеш ли на вечеря? Всички те чакат.
Тъжен ли си?
Мама ми каза, че ще се прибереш в твоята страна.
И аз ще замина някой ден. Дори много скоро.
И ти ли ще заминеш? - Да, с баща ми.
С Оливо ли? Къде ще заминете?
Не, Оливо не ми е баща. - Така ли?
Баща ми е принц, приятел на всички крале и кралици.
Той е много красив и богат. Дори има замък във Венеция.
Майка ти ли ти го каза? - Да.
Ти срещала ли си го? - Не, той много пътува.
Но един ден ще ме вземе и ще замина завинаги.
Не казвай на никого за това.
Нито на изповедника ти, нито след време на годеника ти.
Ще трябва да лъжеш всички, ако искаш да си щастлива.
Не го казвай никога повече.
Картофи! Някои ги наричат и патати.
Така приготвени са много вкусни - на жар с малко масло.
Да, с много масло. - Да, ял съм, благодаря.
Казват, че идват от Америка. Вие познавате ли Америка?
Аз исках да замина на война срещу англичаните, но бях много млад.
Казват, че Америка е огромна. - Има много незаселени територии.
Все едно че пишеш на чисто нова страница.
Представяте ли си? Всичко е ново, всичко е различно.
Добри ли са новините от Венеция? - Да.
Сигурно сте тъжен защото ни напускате.
Да, точно така. Тъжен съм, че ще трябва да си тръгна.
Моля да ме извините, но имам работа.
Мисля да тъгна утре.
Моля да ме извините, но аз ще се оттегля.
Имам упражнение утре в шест часа сутринта.
Кое ви кара да се смеете?
На вашата възраст издържах без сън по 40 часа.
Елате, ще ви изпратя, лейтенант.
Аз умирам, Амели.
Марколина ме убива.
Светът беше различен преди. Помниш ли?
Защо се стремиш към тези, които не могат да те дарят с любов?
Ако ми кажеш да те последвам, ще тръгна, сега посред нощ.
Ще взема децата и ще тръгна с теб. Ако искаш, и без децата ще дойда.
Ще кажа на Оливо. Той и без това го очаква.
Кой е? Лорендзи ли е?
Така изглежда. Във всеки случай е с униформа.
Какво прави? - Току-що влиза.
Сваля си наметалото.
Прегръща ли я?
Не мога да видя много добре. Той се обърна с гръб.
Прави ли са? - Да, господарю.
А сега? Целуват ли се?
Много са близо един до друг, но чак пък да кажа, че се целуват...
А сега? - Изгасиха свещта.
Май се разгорещиха.
Какво каза? - Че ми е студено и слизам, господарю.
Да си вървим, господарю.
Не си заслужава да се натъжавате. Утре ще сте я забравил.
Една жена няма чак такова значение. Хайде, елате.
Остави ме.
Моля те.
Какво правиш тук? - Нищо. Нищо не правя.
Нищо, стоя като глупак.
Но аз не съм костенурка! Не съм и маймуна!
Трябва да отида При себеподобните си!
Твоите себеподобни са покварени, те са негодници и перверзници.
Помощ!
Върни се в пещерата си! Не бива да познаваш този свят!
Кой си ти? Как правиш гръмотевица с твоята пръчка?
Не се бой. Дойдох, за да те взема.
Ти Господаря на живота ли си? Колко си красив и силен!
Откъде имаш тези крила?
Любовта ми помогна да нарисувам тези крила.
Ела, ще те отведа със себе си. Сбогувай се с тези животни.
И къде ще ме отведеш? - В твоя свят.
Не се бой, сбогувай се с тях. - Сбогом, единствени мои приятели.
Да побързаме.
Аз съм спасена! Сбогом, приятели, желая ви щастие.
Търсете щастието там, където можете да го намерите.
Ние тръгваме!
Браво!
Беше прекрасно, скъпа. Достави ми невероятна радост.
И накрая полетя!
Едно диво момиче, в природата. Как ви хрумна подобно нещо?
Това е влиянието на нейните книги. Това не е подходяща литература.
Библията е пълна с невъздържание. - Но не твърди, че човекът е добър,
и че обществото го превръща в чудовище!
Изстудете виното и сложете масата.
Да изиграем една игра на карти?
Кавалере, ще се присъедините ли? - Не и тази вечер, Оливо.
Значи слуховете са верни? - И какви са слуховете?
Че играете нечестно и сте се превърнал в просяк.
Моля ви, лейтенанте, днес празнуваме.
Да играем тогава.
Прекрасно.
Колко вълнуващо!
Вярно ли е, че ще заминавате за Венеция?
Нямам представа. - Отговори ми!
Извинявай, много бързам. - Кажи ми, дали е вярно!
Бързам. Знаеш, че не решавам аз.
Тютюнът ви, господарю. - Благодаря, но не и тази вечер.
Не искате ли малко тютюн? - Не, остави ме.
Влизам с пет луидора. - Плащам.
Плащам.
Карти? - Да, една карта.
Не се ядосвай. - Две карти.
Пет ливри. - И още пет ливри.
И десет ливри отгоре
Двадесет и три. - Двадесет и шест.
Двадесет и девет.
Аз имам тридесет.
Благодаря, господа.
Господа, нека продължим.
Извинете ме, господа, но аз достигнах своя лимит.
Не би представлявало затруднение за мен да ви предложа заем.
Щом предлагате. Да кажем 100 ливри?
Това ми се струва много разумно. - Аз ще играя още малко, а вие?
Ще играем.
Възможностите на енорийската църква са много скромни. Аз се оттеглям.
По-смело, абате, късметът със сигурност ви съпътства.
Не, нито късметът, нито жените. - Дори и с Божията помощ?
Оставете Бога на мира.
Мислех, че Бог е навсякъде. Два луидора.
До сутринта ли ще играете? - До първи петли, скъпа.
Печелите, надявам се. - Поне не губя.
А това е същински подвиг срещу толкова добър съперник.
Лека нощ, аз ще си лягам.
Гордея се с теб, Малколина. Трябва да издадем тази пиеса.
Имайки предвид какви неща се издават.
Отче, когато умра, искам да ме кремират
и да разпръснат праха ми над Канале Гранде във Венеция.
Обещайте ми, че ще го направите.
Млъкнете!
Три луидора. И тридесет ливри. - Аз се отказвам, господа.
Десет луидора и сваляме картите.
Тридесет. - Три поредни.
Благодаря.
Маркизе, бихте ли, срещу честната ми дума...
В такъв случай.
Три луидора.
Плащам и още три луидора.
Двадесет и осем. А вие, лейтенанте? - Двадесет и девет.
Дама, вале спатия и асото. Тридесет и едно.
Бихте ли ми дал още 10 луидора за последното раздаване?
Съжалявам. - Последно!
Казахме, че ще играем първи петли. Вече съм много изморен.
Както и вие.
Вие опровергавате поговорката, че на които му върви на карти
е нещастен в любовта. Във всичко успявате.
Може би.
Почакайте, лейтенант. Дължите ми две хиляди ливри.
Ще ги получите утре преди обед. - Чудя се откъде ще ги вземете.
Дадох ви честната си дума. - Тя не струва и една ливра.
Камо ли две хиляди!
Маркизе, аз мога да бъда гарант за тази сума.
Нямам я в наличност, но къщата ми...
Не мога да го приема, драги. Ще загубите парите си.
Приемате ли този пръстен за хиляда ливри?
Да. Така изглежда.
А този?
Да. За същата сума.
Вече мога да тръгвам.
Знаете ли, лейтенант, че тези камъни ми бяха откраднати?
Разпознавам ги отлично. Бях ги подарил на съпругата ми.
Помниш ли, скъпа?
Ти беше забелязала, че диамантът има малък дефект.
И тъй като не мога да предположа, че съпругата ми ви ги е дала,
остава да заключа, че вие сте ги откраднал.
Обвинявате ме в кражба? - Да. В това ви обвинявам.
Настоявам за удовлетворение на часа!
С удоволствие. Но първо ще изплатите дълга си.
Помислете само - ако ви убия, ще загубя длъжника си,
а ако умра, какво да правя с всички тези пари в рая?
Имате време до обед! Хайде да тръгваме.
Лека нощ, госпожо. Вечерта беше невероятно приятна.
Довиждане, господа.
Много съжалявам, лейтенант.
Нали не е вярно? - Не съм ги откраднал!
Лейтенантът има още много да учи относно мошеничеството.
Елате, ще ви съпроводя.
Ти стой тук!
Ето че зависите от благоволението на този ужасен маркиз.
Той е решил да ви погуби и вие знаете това.
Това би ви погубило като благородник и офицер.
Животът ви изглежда провален още от сега.
Имам две хиляди екю в джоба си и съм готов да ви ги предложа.
При какво условие?
Ние сме от една порода, Лоредзи. Веднага го разбрах.
Ако бях на ваше място, бих приел предложението.
Нека се поразходим малко.
Миналата нощ отидохте при Марколина за първи път, нали?
Да.
И тази сутрин тя ви очаква, нали? - Да.
Вие надали имате намерение да се ожените за нея.
Ако ми позволите да заема мястото ви до нея,
ще ви дам парите.
Можех да говоря направо с нея
и тя би се съгласила, за да ви спаси.
Тя има философска мисъл, и не страда от предразсъдъци.
И дори нямаше да разберете.
Не искам пасивна жена, която да ми се отдаде без чувства.
Искам да получа любов.
Не трябва да разбере кой съм, трябва да си мисли, че сте вие.
Дайте ми униформата си и след това ще си тръгна оттук.
Изпитвам към вас много необяснима симпатия.
Спокойно.
Какво ви прихваща? Имате угризения рано сутрин?
От много време не съм се дуелирал. Предполагам, че сте много добър.
Не може ли да се дуелираме другаде?
Това са може би последните минути от живота ми, но съм спокоен.
Дори се чувствам се истински жив.
Нищо се може да се сравни с любовта.
Защитавайте се!
Много сте красив.
Може би сте най-красивият мъж, когото съм срещал.
А ако сега захвърля сабята си и ви прегърна?
Иска ми се да ви науча на нещо в тези последни мигове, но какво?
Млъкнете!
Да ви науча на нежност и грубост? На отчаяние?
Градът също като нас бе остарял, но господарят ми не го забелязваше.
Той беше щастлив.
Мога само да предполагам условията за нашето завръщане.
Сигурно трябваше да изпълнява нелеки задачи, поставяни от Съвета
и обвързани с полицията, но дори не отворих и дума.
Майка ми казваше: ''Ако си невежа, живееш по-лесно.''